Av Tome Torihama, som har kommit att kallas "kamikazepiloternas mor"-
-fick jag höra soldaternas hemliga och gripande historier.
Det gav mig en önskan att bevara minnet av dem-
-genom att berätta om det mod och den godhet-
-som det japanska folket besatt.
Shintaro Ishihara
Vi ska krossa det röda laget!
Röda laget! Om vi vinner går vi på restaurang Tomiya!
Färdiga...
Gå!
Håll fast!
Kom igen, Bando!
Det var år 1943-
-som alla de unga männen kom till staden Chiran.
Allihop drömde de om att flyga-
-och gav sig i kast med sin utbildning med stor iver.
- Ägg... -...med ris!
Målet är i sikte! Anfall!
Sätt er ner!
Tysta! Vänta!
Som jag har lovat bjuderjag er på mat i dag.
Ät så mycket ni vill, allihop.
Skynda dig, Miako!
Stressa mig inte, mamma.
- Sachi och Kuni, skynda er nu! - Vi kommer!
Du får hjälpa till, Reiko!
Kanayama förlorade, och han äter redan.
Jag betalar själv.
Attack!
Även om det är mycket längesen nu-
-kommer jag aldrig att glömma det.
De var alla sa° underbara och vackra unga män.
1944, Mabalacat, Filippinerna
Vi måste se till-
-att fienden inte kan använda sina hangarfartyg på en vecka.
Men, amiral, ni har själv sagt att självmordstaktik är förkastligt-
-och att vi inte bör offra de piloter som vi har kämpat så för att utbilda.
Det stämmer, men...
Vi kommer antagligen att förlora kriget.
Det vet vi alla om.
Men i vår förlust-
-och under det som följer den måste vi bevara vår nations grundvalar.
Vad menar ni med det?
Jag talar om Japan som nation och om folkets vilja.
Syftet med kriget var från början-
-att frigöra de folkslag som liknar vårt, iAsien och på andra håll-
-från den vite mannens förtryck.
Utan tvekan var det rättfärdigt.
Utan tvekan var det en hedervärd övertygelse.
Den vilja och den anda som finns hos Japans folk-
-måste nedtecknas i historiens annaler-
-även om vi förlorar kriget-
-för vår nations heders skull.
Därför måste unga män offras.
Det finns inget annat sätt.
I såfall, amiral...
Ska det här vara frivilligt, eller...?
Enervad?
Eller...
...ska de beordras till det?
Vad tror ni?
Nå?
Hur många skulle anmäla sig frivilligt-
-till ett uppdrag som de vet leder till döden?
Skulle ni själva göra det?
Vi har inte längre råd att spela enligt reglerna.
Förstår ni?
Vi kallar det för frivillig anmälan-
-men det är en order.
Det finns inget annat sätt.
Jag ska bära ansvaret, och det ska ni också göra.
Det måste ni vara beredda på om det här ska gå att genomföra.
- Det är löjtnant Seki. - Kom in.
Slå dig ner.
Det har tidigare gått rykten-
-men generalstaben har slutligen beordrat specialanfall.
Viceamiral Onishi kom personligen hit och gav ordern i dag.
Specialanfall? Menar ni att kollidera?
Just det.
Vi flyger in i fiendens hangarfartyg med en bomblast på 250 kilo.
- Men jag behöver inte... - Nej.
Seki...
Om vi inte lyckas träffa målet vid den första attacken-
-då kommer inga andra soldater att följa exemplet.
Vad säger du?
Kan du göra det?
Det är ett stort uppdrag som är avgörande för landets öde.
Men jag...
Jag förstår.
Jag ska göra det.
Löjtnant Sekis avfärd
General MacArthur Iandstiger i Filippinerna
Vi vanliga människor visste ingenting-
-om hur det gick i kriget.
Vi hörde sådana rykten-
-som att amerikanerna var på väg mot Okinawa och liknande.
Man började höra slagorden:
"Hundra miljoner kamikazepiloter. "
"Japans folk ska dö hjältedöden. "
- Vi har kommit med reservdelarna. - Bra.
- De har kommit! - Slöa inte!
1945, Chiran, Kagoshima prefektur
Pappa, skynda dig...
Nu äter vi.
Miako...
Hallå, restaurang Tomiya.
God morgon.
Ja... Jaha, det ska jag meddela.
- Vem var det, mamma? - Det var din skola, Reiko.
Du ska ta på dig arbetsbyxor i dag.
- Ni ska tydligen till flygbasen. - Flygbasen?
Volontärgruppen från Chirans flickskola är här.
Varsågoda.
Givakt! Hälsa!
Lediga.
Volontärgruppen är samlad.
Ni ska arbeta här ett tag, med början i dag.
Chiran har blivit en bas för specialanfallskåren.
Ni har säkert redan hört talas om den.
De flyger sina plan lastade med bomber in i fiendens fartyg-
-för att sänka dem. De är krigshjältar.
Det är en stor ära att ta hand om dem under deras sista dagar.
- Löjtnant, det är Tabata. - Vad är det?
- Oljan läcker igen. - Hur går det?
- Motorn tappar fart. - Du får landa före oss.
Uppfattat.
Vad är det med Hayabusa-planet?
- Har han problem? - Det ser ut så.
- Det ryker från motorn! - Skynda er!
Är du oskadd?
Det är min tredje oljeläcka. Se till att få det lagat.
Vi rullar in henne! Kom igen!
Major...
- Ni lovade mig ett nytt plan. - Vi har frågat flygbasen i Fukuoka.
Min rotetvåa flög för fyra dagar sen.
- Jag bör ta över efter plutonchefen. - Det vet jag.
Låt mig flyga, även om det blir i ett övningsplan.
Ursäkta, major Kawaguchi.
Bando, kom du hit igen?
De har ett flygplan på basen i Bansei.
- Tack. Kan ni utfärda ordern? - JavissL
Givakt! Honnör!
Pluton 35 från Hokota. Underlöjtnant Abe med nio man.
Givakt!
Honnöd
Pluton 47 från Manchuriet. UnderlöjtnantAraki med fem man.
Sju man saknade.
Bra.
Idioter! Det tog er tre veckor att komma hit från Manchuriet.
- Våra plan var inte stridsklara. - De behöver bara kunna flyga.
Honnön
Jag är Reiko Torihama, från flickskolan i Chiran.
Vi har blivit tillsagda att ta hand om er.
Jag heter Mitsu Origuchi.
Vi kan tvätta, sy eller vad som helst. Säg bara till!
- Reiko! - Kanayama? Det var längesen!
- Känner du henne? - Ja, jag gick min utbildning här.
- Mår din mamma bra? - Ja.
Är det gumman som du pratade om?
Vadå... Är du blyg?
- Det är bara löss. - Det är inte farligt.
Reiko...
Kanayama?
Här är boken som jag berättade om.
Vad glad jag blir! Du får tillbaka den så fortjag är klar.
Jag vill att du ska behålla den.
Jag kommer inte att kunna läsa den igen.
...som blomblad faller modiga män...
Vill du skicka det här åt mig? Armén censurerar allt.
- Kan du skicka min också? - Ja.
Du ser sjuk ut. Blek i ansiktet.
Jag mår inte så bra.
...att träffa fiendens skepp
Försök det, om du är en man!
- Det är dags att gå, flickor. - Okej.
Nej, vänta!
Fröken! Får vi sjunga en sång till?
Det går väl bra.
Kom igen, grabbar!
Ett, två, tre, fyra: Med ny kraft i blodet...
Med ny kraft i blodet möter vi morgonsolen
Se på Japan, vår högtstående nation
Vi är kejsardömets sköld
Med stark vilja övar vi oss tillsammans
Vi är starka, vi är starka som järn och stål
Fru Torihama?
- Katsuji? Är du här?! - Det var längesen sist.
- Vad för dig hit? - Jag vill be om en tjänst.
Min tappre pojke, vad kan det vara?
Följ med här.
Jag ska flyga från Bansei.
På ett uppdrag? Kära du!
- Med specialanfallskåren. - Varför? Varför just du?
Var inte orolig. Jag heterju Katsuji, eller hur?
"Katsu" betyder seger. Japan kommer att segra.
Därför gör jag det.
Men...
På min senaste permission klarade jag inte av att berätta för min far.
Jag vill att ni skriver till honom när jag har flugit.
Katsuji, kära du...
Efter att mamma dog-
-fick han slita för att uppfostra oss tre barn på egen hand.
Jag kunde inte tala om för honom att hans äldste son är självmordspilot.
Kan jag inte be dig om det?
- Ett brev till dig, Bando. - Jaha, tack...
- Ska vi ta en cigarett? - Ja, gärna det.
Toshiko, sätt på lite te.
- Varsågod. - Tack.
Till underlöjtnant Bandos far.
Det förvånar er säkert att få ett brev från en okänd kvinna-
-men jag skriver för att jag har en viktig sak att berätta.
Var snäll och läs noga.
Underlöjtnanten har anmält sig till specialanfal/skåren.
Under sin senaste permission-
-kunde han inte förmå sig att berätta det för er.
- God dag. - Hejsan.
Frun...
Kanayama!
Underlöjtnant Kanayama inställer sig till restaurang Tomiya.
Det här är vår plutonchef, underlöjtnantAraki.
Trevligt att träffas. Han talarjämt om er.
Jag har ett sista önskemål.
Sista? Kanayama...
Ägg med ris, tack!
Vad pratar du om? Du får hur mycket du vill!
Miako! Miako!
- Kanayama! - Miako!
- Hur mår du? - Det var evigheter sen.
- Miako, vi har väl ägg? - Nej, de är slut...
- Kom... - Jag vill inte vara till besvär.
Ingen fara. Ett ögonblick, bara. - Miako.
Mamma...
Gå till Muranaga med den här. Han tar inte emot kontanter längre.
- Men det är din nyårskimono! - Tänk inte på det. Skynda dig!
Det kommer snart lite god mat!
Frun...
Jag har inte träffat nån i Japan som är så godhjärtad som ni.
Här kan jag glömma att jag är korean.
Ni har tagit hand om mig så länge.
Mer än min egen mor.
Tack så väldigt mycket.
Det är inte sant. Jag har knappt gjort nåt alls.
Plutonen har fått order att samlas.
- Kom när du har ätit. - Men ordern gällde väl alla?
Om du skyndar dig hinner du.
Tack för att ni tog hand om Kanayama.
Vi går, Matsumoto.
Jag måste gå.
Kanayama?!
Klockan 5.00 i morgon ska ni anfalla fienden i Kadenabukten.
Var och en av er ska sänka ett skepp för ert lands skull.
Brigadgeneralen ska säga några ord.
Kriget har nått ett viktigt skede.
Kejsardömets öde vilar på era axlar.
Landets enda räddning är de mänskliga vapnen i specialanfallskåren.
För att försvara nationens grundvalar och det japanska folkets heder-
-måste ni hålla rak kurs mot fiendens skepp!
Hör på vad jag säger: Kom inte tillbaka levande.
Ni har själva anmält er hit och att överleva är detsamma som illojalitet.
God kväll.
Det enda som vi kunde göra för dem var bara småsaker.
Vi kunde inte stoppa dem. Vi kunde inte trösta dem.
Vi kunde bara be för-
-att deras själar skulle få frid.
Får jag prata med er, överste?
Du verkar rund under fötterna.
På deras nivå är det tveksamt om de ens när fram till Okinawa-
-för att inte tala om att träffa ett fiendeskepp.
Till och med löjtnant Seki behövde tre försök!
Överste!
Och?
Ändå skickar vi i väg dem-
-för att dö i onödan!
Beslutet är redan taget. Vårt uppdrag är...
...att skänka dem mod, att hjälpa dem att drömma-
-och att ge så många som möjligt en värdig död. Säg inte mer!
Hoppas att du mår bra, mor.
Tack för alla år.
Du uppfostrade mig ända sedan jag var sex-
-trots att du är min styvmor.
Jag är tacksam.
Du betyder så mycket för mig.
Jag har aldrig kallat dig för mamma, men nu gör jag det klart och tydligt:
Du är min mamma!
Som din fästman och en man som snart ska stupa i strid-
-vi/l jag säga några saker till dig som blir kvar hemma.
Jag kan bara be för din lycka.
Lev inte i det förflutna.
Var stark, håll dig sysselsatt och tänk inte på det som varit.
Lev ditt liv och se framåt.
Äntligen är det dags för ert uppdrag.
Ingenting nytt behöver sägas.
Håll er bara till er utbildning.
När ni träffar fienden, behåll då ögonen öppna.
Är det förstått?
Honnör för brigadgeneralen!
Lediga! En hälsning mot kejsarens palats!
Helt om åt höger.
Vänster om!
Hjälmarna av!
Djup bugning!
Vi ber för er framgång.
Givakt!
Pluton 47 och sex till-
-ska anfalla fiendens fartyg i Okinawa enligt order!
Honnöd
Lediga!
Härmed är avfärdsceremonin avslutad.
Utgå!
Samla pluton 47.
Starta motorerna!
Tack.
Det är stridsklart.
Allt ser bra ut.
- Lycka till, pojkar. - Vi är tacksamma!
Ungdomar som aldrig ens varit med en kvinna.
De är knappt tjugo och ger sina Iiv för oss.
De är verkliga krigshjältar...
De är levande gudar.
Kazue, du borde ta dig till Chiran och anmäla dig som volontär.
Ja, det ska jag göra.
De beundransvärda unga männen fortsatte att komma till Chiran-
-och flög lika fort därifrån.
Somliga tvivlade, somliga var rädda-
-och somliga hade en övertygelse som nästan var skrämmande-
-men alla hade bråttom att dö.
Det väcker minnen. Det var två år sen jag var här.
- Oshima, gick du din utbildning här? - Ja, och jag kommer från en grannby.
- Vad gör din familj? - Gör godis på sötpotatis.
Det är sött. Jag har alltid haft dåliga tänder!
Låt oss sjunga!
Nakanishitruppens sång!
Ursäkta oss, allihop.
Ljudet utav motorn
dånar från våra Hayabusa-plan
Ljudet utav motorn dånar
från våra Hayabusaplan på väg till ovan molnen
Den uppgående solen på våra vingar och den röda örnen i våra hjärtan
Det är vårt stridsflygplan...
Ställ er på led!
Honnöd
Er lunch.
Mamma... Vad ska vi göra?
- Det finns inga fler kimonor. - Det kan inte hjälpas.
Jag kan inte ta betalt av dem.
Ursäkta mig...
Man sa till mig att jag skulle fråga här...
Jag letar efter underlöjtnant Tabata.
- Och ni är...? - Hans fru.
Tabatas fru?
Han flög i morse.
Kato, hur är det med dig? Du driver åt babord.
Ingen fara, jag klarar det!
Ätervänd till basen. Gör dig av med bomberna.
Tabata, det här är omöjligt. Vi återvänder.
Kanayama, tillbaka till Chiran.
Varför kom du tillbaka, din idiot?
Det var för dåligt väder för att nå fram till Okinawa!
Hörde du inte brigadgeneralens ord?
Specialanfallstrupperna ska hålla rak kurs mot fienden.
Ska du föreställa en soldat?
- Handlar det bara om att vi ska dö? - De andra plutonerna fortsatte.
Ni saknar kampvilja.
Telegram från Tokunoshima. Flera plan landar.
Fem har skadats av ovädret. Många har nödlandat.
Fan också!
Du flyger igen klockan 5.00 i morgon. Utgå!
Nakanishi, pluton 71. Trevligt att träffas.
Tabata, pluton 47. Trevligt att träffas.
Äntligen framme!
- Det var en lång resa! - Har du inget godis, Oshima?
- Fy fan! - Vad är det?
Utskälld för att man kom tillbaka. De vill att vi ska kämpa för att dö!
De ger oss usla plan och kallar oss illojala när vi misslyckas.
- Araki? - Är du här, Nakanishi?
Vi har inte setts sen utbildningen. Har du flugit uppdrag?
Ja, jag visste inte att överste Azuma var sån.
Vår gamle lärare?
Han leder brigaden och bryr sig bara om att vi inte ska komma tillbaka.
När är ditt nästa uppdrag?
- I morgon klockan 5.00. - På så vis.
I så fall får vi släppa loss i kväll!
Underlöjtnant Masaya Nakanishi, född iAizu.
Min morfar dog som byakkotai under boshin- kriget-
-så självmordsuppdrag ligger i släkten. Det är ärftligt, antarjag.
Jag är Sergeant Kawai från Ueda i Shinshu.
Jag är duktig på att teckna.
Om ni vill ha en karikatyr åt era flickvänner får ni be mig i kväll.
Korpral Oshima från grannbyn.
Jag kan översätta dialekten åt er.
Jag heter Sergeant Kuno.
Det stavas lite märkligt och folk läser ofta tecknet fel.
- Jag är bra på munspel. - Du pratar för mycket.
Jag heter Araki. Jag läste ihop med den här torrbollen.
Låt oss dricka och sjunga i kväll.
Men inte du, din tondöve jäkel.
Skål!
Du och jag är körsbärsträd som blommar vid samma tid
Och vår flygbas är en trädgård som vi båda blommar i
Ryoko!
- Du kan träffa Tabata! - Vad menar ni?
Det var dåligt väder, så de kom tillbaka.
- Är det sant? - Ja, det är det.
De har precis gått upp på andra våningen.
Vänta, Ryoko...
Tabata, ursäkta ett ögonblick...
Din fru är här.
Älskling...
Älskling!
Varför sa du inte till mig att du hade anmält dig till det här?
Så din far kände till det?
Var det därför han inte tillät det?
När ska du flyga nästa gång?
I morgon.
I morgon?
Jag följer med dig. Snälla, låt mig följa med!
Var inte dum. Det kan jag inte!
Dö inte, snälla! Jag vill inte att du ska dö.
Gråt inte.
Inte när vi män inte får Iov.
Låt mig åtminstone bli din fru innan du lämnar mig!
Duktig vovve!
Är han din?
Han ärjämt här, men han är inte min.
Kan jag ta honom?
Mamma?
Vi har besök.
Kom in.
Jag är underlöjtnant Tabatas far.
Man sa till mig att ni vet var min son är.
Var är min son, Koichi?
Har han redan gett sig av?
Nej, inte än.
Han är med sin fru.
De är inte gifta. Var är min son?
Jag får be er att låta dem vara i fred.
Det här är deras sista natt tillsammans.
I morgon...
- Han flyger alltså i morgon? - Ja.
Kan ni inte gå med på-
-att låta henne bli hans fru?
Nej. Det går inte.
Om ni är förälder själv förstår ni väl det?
Jag kan inte låta henne gifta sig med en man som ska dö i morgon.
För henne fortsätter livet i övermorgon.
Och det är inte rättvist mot hennes föräldrar heller.
Men kan ni inte låta honom ge sig av-
-med glädje i hjärtat?
Det går inte.
Då så, jag får åka hem utan att träffa honom.
Vad säger ni? Det kan ni inte göra!
De ska ju flyga i morgon...
Ni kan åtminstone komma dit och ta farväl?
Ja, det kan jag göra.
Tack så mycket.
- Pappa. - Koichi!
Vad gäller det? Vad vill ni?
Ni får inte ha öppet nu! De har utegångsförbud efter nio.
Det vet jag. Det vet jag...
Men de här pojkarna flyger i morgon.
Kan ni inte se mellan fingrarna?
Även om de är krigshjältar finns det regler. Är det förstått?!
Det här är en bild av mig. Jag vill att ni tar hand om den.
Om jag dör tror jag inte att nån kommer att vilja ha den.
Javisst.
Mina släktingar ville inte att jag skulle anmäla mig.
"En korean behöver inte gå så långt."
Jag hade velat göra min mor stolt och bli officer i armén.
Hon sparade så mycket pengar-
-för att ge mig högre utbildning, så att folk inte skulle se ner på mig.
Vad gör hon nu?
Hon dog för sex månader sen.
Jag visste varken in eller ut längre.
Vad kommer att hända med Korea efter det här kriget?
Vad är det jag dör för, och för vem?
Men en sak vet jag i alla fall säkert:
I morgon kommer jag att dö.
Frun...
Får jag sjunga en sång för er?
Det är ovanligt att du sjunger.
Det är en sång från mitt land.
Sätt fart!
Är ni klara? Skjut på!
- Ta i ordentligt. - Skynda.
Farväl till familj och vänner Arakis pluton
- Löjtnant, ta med mig! - Det går inte, du är för sjuk.
- Du får flyga senare. - Jag klarar det. Låt mig följa med!
Jag förstår hur du känner.
Vi väntar vid Yasukuni-helgedomen.
Jag lovar att jag kommer.
Se till att det här publiceras.
Reiko!
Reiko! Är du oskadd?
Vad sysslar du med?
Självmordspiloterna var inte de enda som dog.
B/and Reikos volontärgrupp, en annan grupp med flickor-
-och de lokala soldaterna fanns det också offer.
Fröken?! Kan nån hjälpa?
Piloterna gav sig av en efter en.
Tabata gjorde tre försök-
-men kom tillbaka varje gång.
- Vad har du nu för ursäkt? - Motorn var inte stark nog.
De gick igenom den hela natten! Det är omöjligt.
Skamlöst! Att komma tillbaka för en kvinnas skull.
Du är en skam för den kejserliga armén och kommer att straffas hårt.
Starta motorn!
Krånglar den?
- Jag förstår inte. - Du får provflyga i morgon.
Om nåt är misstänkt ligger du illa till.
Var det sabotage eller var det dåligt underhåll?
Jag ber om ursäkt... Dåligt underhåll!
- Men det var... - Förlåt!
Jävla idiot!
Gör aldrig om det misstaget!
Vi får inte ge piloterna ursäkter.
Frun...
Japan kommer att bli besegrat.
- Vi kommer att förlora kriget. - Tabata...
Tabata, följ med.
Förbannade ynkrygg!
Du är omanlig som klamrar dig fast vid ditt Iiv! Din pluton är borta.
Nakanishi, du förstår väl att Japan kommer att förlora?
- Hur vågar du säga så? - Att leva vidare är svårare.
Din fege stackare!
- Är du så rädd för att dö? - Att dö är lätt. Jag är redo.
- Du ljuger. - Nej!
- Japans framtid... - SIuta!
- Det är stridsklart. - Tack.
Underlöjtnant Tabata!
Att dö är lätt. Jag är redo.
Flottan beordrade självmordsattacker mot pirar i Filippinerna.
Det handlade inte ens om att sänka hangarfartyg.
Man ville bara visa att det ständigt kommer nya piloter-
-och att det japanska folkets mod kommer att innebära-
-att en invasion inte skulle bli lätt.
Så att vi skulle dö var hela poängen?
Just det.
Det finns bättre och sämre sätt att förlora.
Vi kämpar för att få ett mer rättvist fredsavtal.
Så skyddar vi Japan.
Kommer vi att förlora?
I slutändan kommer jag att dö med er.
Jag tänker inte bara stå och se på.
Kom hit, Shiro.
Här är mitt plan. Det kom äntligen.
Men de avancerade planen behåller de för att skydda fastlandet.
Det är trots allt ett Hayabusa!
En del får flyga med spaningsplan. Var inte så kräsen!
Yamada!
Det finns ett extra Hayabusa. Ge det till honom.
- Men... - Han var först.
Jag förstår, men resten av min pluton kommer snart.
Jag rodde tillbaka mellan öarna. Jag kan inte vänta.
- AIIa de andra i min pluton är döda. - Det är ditt problem.
Sluta! Underlöjtnant Bando går med i din pluton.
Har du förstått?
Chirans postkontor
Vad i helvete är det här?
Är den till mig?
Vi har sett till att ditt plan är i gott skick.
Var snäll och slå till hårt mot fienden.
I den blå månskensnatten
uppå havets strand
hörs en fågel skria
och söka sin mor och far
och från vågornas land
föds åt den
en nyans av silver
på dess våta vingar
Låt oss skriva i blod för Nakanishis förband.
Skriva i blod?
För att de ska vinna. Vi målar den uppgående solen med vårt blod.
- Vi ska göra det i kväll. - Nej, nu.
Alla som är här.
Ja, då gör vi det.
Ha på dig det här när du träffar fiendens skepp.
Vi ber alla för er framgång.
Tack...
Tack så mycket!
Löjtnant, militärpolisen har tagit Tome.
- Varför, Reiko? - Vet inte! Bando gick direkt dit.
Underlöjtnant Koichi Tabata, specialanfallspluton 47.
Känner du till att militären bedriver censur?
Svara!
Varför utsätts unga män som ska dö för censur och utegångsförbud?
Våga dig inte säga så igen!
Vad gäller det?
- Jävla kärring! - Vad sa du?!
- Vad vill du? - Vad fan sysslar ni med?
Katsuji...
Din jävel!
Så ni vägrar att lämna över underlöjtnant Bando?
Självfallet!
Då ska jag klaga till min överordnade.
- Gör vad du vill. - Ursäkta mig.
- Kan jag inte få ett svar? - På vad?
Varför utsätts unga män som ska dö för censur och utegångsförbud?
Vill du ha mer stryk?!
Men då får de ingen frid i graven. Ingen bryr sig om att de dör!
Hurvågardu?
Skingra er!
Hur är det med er, frun?
Det stämde kanske ändå, det som Tabata sa.
Gör det inte ont?
De här blåmärkena är mina medaljer.
Jag är hungrig.
- Hideji... - Jag är hungrig.
Håll ut. Du får snart träffa din storebror.
Okej, Toshiko. Det är dags att äta.
Plutonens sista brev och tillhörigheter.
Jag tar hand om dem.
Namnen står på baksidan.
Var snäll och skicka dem till våra föräldrar.
Då ger du dig av till slut...
Tack för allt.
- Det är min navelsträng. - Är det?
Min mor gav den till mig när jag började på militärskolan.
Det blir kanske svårt för henne om hon inte har ett minne av mig.
Ta ut honom.
Stå upp.
Vi har fått vår order.
I morgon klockan 4.30.
- Hur är det med henne? - Hon mår bra nu.
Gå och hälsa på. Jag var precis där.
Fast jag kan inte gå dit och lukta så här!
Kawai, vad gör du där?
Vad är det?
Det är bara det att...
När jag tittade på er såg ni ut som min mor.
OJ, tack!
Du är verkligen duktig!
Jag flyger i morgon.
Tack för allt.
Imorgon...?
Har ni eldflugor här?
Inte förrän det blir varmare.
Hurså?
Min by är berömd för det.
Det är fullt av dem vid floden när det blir rätt årstid.
- Det låter vackert. - Ja, det är det.
Det ser ut som en dröm.
Jag ska förvandlas till en eldfluga och återvända hit.
Förvandlas till en eldfluga?
Då kan jag flyga vart jag vill.
Vet ni...
...vad det innebär att dö?
När jag dör kommer jag väl att bli bortglömd, eller hur?
Vad är det för prat?
Hur skulle nån kunna glömma bort dig?
Dina föräldrar, dina syskon och jag också-
-vi kommer aldrig att glömma dig.
- Inte Shiro heller. - Är det säkert?
Ja, självklart!
Jag förstår. Tack.
- Är ni säker? - Ja, det är jag.
Jag är säker.
I så fall... Jag är nitton år.
Jag ger er de trettio år som jag hade haft kvar att leva.
Så ni kommer att få ett långt liv, det Iovarjag.
Pappa!
- Brorsan! - Har ni kommit ända hit?
Vi trodde inte att vi skulle hinna få se dig.
Jag är glad att vi hann.
Katsuji, det här är en ära.
Tack för det som du gör för landet.
- Förlåt, pappa... - Det gör inget. Jag förstår.
Alltså...
De andra väntar på mig vid porten till Yasukuni-helgedomen.
De går inte in utan mig.
Skynda dig, då. Oroa dig inte för oss.
Jag önskar att vi kunde dansa tillsammans en sista gång.
Jo...
Alla klädda i yukata.
Ursäkta, är det nån hemma?
Jag är underlöjtnant Nakanishi och det här är korpral Oshima.
Vi kommer från Chiran.
Vi vill tacka Kazue för flaggan som hon gjorde i blod.
Vi ska flyga i morgon.
Far! Kazue! Far!
Vi flyger i morgon.
Jag ska bära den här under attacken.
Tack så mycket!
Men, vill ni inte komma in?
Ge mig äran att få dela en sista skål med er.
Stig på.
Ursäkta mig.
- Oshima! - Mitt hem ligger i närheten.
Jag ska hälsa på mina föräldrar.
Det är den största ära-
-som nånsin har skänkts min ätt:
Att ha en levande hjälte i vårt hem-
-kvällen innan hans uppdrag.
Jag önskar er en fridfull stund här-
-under er sista kväll.
Hide!
Vad är det?
Ska du dö? Varför måste du dö?
Jag vill inte det!
För landet? För pappa och syrran?
Just det.
Jag bryr mig inte om varför, jag tycker ändå inte om det.
Hide!
Du är en man, precis som jag. Vem ska skydda dem om vi inte kan?
Om du dör, vinner Japan då?
Just det.
Ta hand om pappa och syrran, okej?
Nej! Jag vill inte!
- Hide! - Jag vill inte!
Vi växlar. Gå du och ät.
Se till att det inte bränns vid.
Farfar...
Mamma...
Förlåt mig.
Det spelar ingen roll.
I morgon kommer den där unge mannen att dö över havet i Okinawa.
Vi ber för er framgång!
Givakt!
24 man från pluton 71 och tre andra plutoner är under löjtnant Nakanishi-
-redo att påbörja uppdraget.
Honnöd
Lediga!
Utgå!
Vad som än händer, håll formationen.
Våra fiender är inga lättviktare.
Om jag blir träffad följer ni nummer två och sen nummer tre.
Vi ska sänka ett hangarfartyg.
Bara så att vi är överens:
Vi ses vid det andra körsbärsträdet efter porten till Yasukuni-helgedomen.
Den som kommer dit först får vänta.
Vi går in i templet tillsammans.
Förlåt, men jag tänker gå in med mitt ursprungliga förband.
De har väntat länge på mig.
Starta motorerna!
Det finns inget mer att säga. Tack för allt.
Brorsan!
Det är stridsklart. Lycka till!
Pappa?
Gör ditt bästa. Jag tackar dig!
Brorsan!
Brorsan! Brorsan!
Flyg in i molnen!
Oshima!
Löjtnant! Löjtnant!
Löjtnant, nu gör jag det!
Soichi...
Det är Soichi Kawai.
Du är tillbaka, Soichi!
- Kom hit, allihop! - Vad är det?
Kawai har kommit tillbaka.
I går kväll sa han-
-att han skulle återvända från Okinawa som en eldfluga.
Soichi...
Den kom vid precis rätt tidpunkt-
-den där eldflugan.
Den var ungefär så här stor.
Jag sa till dem att det var Soichi Kawai.
"Är det verkligen sant?", sa de allihop.
Sen sjöng vi den där sången...
Du och jag är körsbärsträd...
...som blommar vid samma tid
Även om vi vissnar
och faller var för sig
i trädens kronor
vid Yasukuni-he/gedomen
ska vi åter träffas
och blomma när det blir vår
Atombomberna i Hiroshima och Nagasaki
Jag förstår mycket väl era känslor, men ödet föreskriver-
-att vi måste stå ut med det 0/id/iga och acceptera det oacceptabla-
-för att bana vägen för en fred som varari tusen generationer.
Mamma... Mamma!
Som jag skrev i mitt testamente...
Det här...
...är mitt straff för att jag gav ordern...
...som kostade femtusen unga män livet.
General!
Jag ska dö en smärtsam död.
Jag behöver ingen hjälp.
Det här...
...är min sista order.
Förstått?
General...
Kawai...
Kuno_.
Oshima...
Jag vill så gärna träffa dem igen.
Varför blev bara jag kvar?
Världen började förändras i en skrämmande takt.
De överlevande kamikazepiloterna, som en gång varit krigshjältar-
-kom att ses med förakt som avdankade soldater.
Man började säga att de som hade offrar sina liv dog i onödan.
Var är Soichi Kawais hem?
Haru-chan, du har besök.
Jag heter Nakanishi. Vi tillhörde samma förband.
Varsågod.
Mamma, vi har besök!
Soichi!
Soichi! Soichi!
Vad skönt att du är tillbaka!
- Men jag är... - Kom in, kom in!
- Mamma, det är inte han. - Soichi!
Jag har väntat så länge...
Från och med i dag ska det här vara en minnesplats-
-för de stupade flygarna.
De fick ingen begravning-
-trots att de gav det enda Iiv de hade-
-för vårt land.
Det får vi aldrig glömma.
Ljudet utav motorn...
.ndånann
...från våra Hayabusaplan...
Nakanishi och Kazue gifte sig och flyttade till en grannby.
Jag hörde rykten om att det inte var så bra mellan dem-
-och ibland såg jag honom ensam.
Sedan en dag, femton år efter att kriget tog slut...
Ursäkta, finns Tome Torihama här?
Och vem är ni?
Jag är Katsuji Bandos yngre bror, Hideji.
Katsuji?
Det var längesen!
Tack för er vänlighet mot honom.
Jag är glad att ni mår bra.
Jag är hans syster, Toshiko.
Vi har en sak att tala om.
Följ med här.
Varsågoda.
- Det var verkligen längesen. - Ja, sannerligen.
Var snäll och läs det här.
- Varsågod. - Tack så mycket.
Min bror är vid Iiv. Han bor på en ö nånstans i Okinawa.
Lever Katsuji?
Varför kommer han inte tillbaka?
En överlevande från flottan skrev till oss.
Han hade slungats ur sitt plan och blivit räddad av amerikanerna.
Den här mannen träffade honom på sjukhuset.
Det fanns rykten om en man som bodde på en öde ö.
Vi åkte dit.
Katsuji! Katsuji!
Katsuji!
Så underlöjtnant Bando lever fortfarande.
Jag undrar vad som hände med honom efter det.
Jämfört med honom är du lyckligt lottad.
Det har gått lång tid sen dess, inte sant?
Ändå känns det som om det hände i går.
Hur har du det där hemma?
Jag vill börja om med min fru, och det verkar fungera.
Det var roligt att höra!
Vi är alla glada för din skull, de stupade också.
- De döda? - Javisst
Tänk noga efter.
Varför tror du att du överlevde?
Men ändå undrar jag-
-vad det var som fick oss att tro så starkt på det.
Det var kärlek.
Hur människornas värld än förändras-
-är vi alla redo att offra våra Iiv och våra drömmar-
-för dem som vi älskar.
De som stupade trodde på det-
-och dog medan de fortfarande var så unga.
Du som överlevde borde leva länge och väl-
-i deras ställe.
När jag hör dina ord-
-är det som att höra mina gamla kamrater.
Alla förstår hur svårt det är-
-för er som har lämnats kvar.
Det är de... De har kommit för att träffa dig.
Ni är här...
Det är jag, Nakanishi!
Förlåt...
Tack!
Tack...
Tack! Ni har gjort så mycket för oss.
Ju merjag ser til/baka, desto mer inser jag-
-vilka underbara unga män de var.
Översättning: Nika Hashiguchi www.primetext.tv